Ludwig van Beethoven...
Mannen som blev lika odödligt berömd -
- som Händel och Bach, Haydn och Mozart -
- finns inte mer.
Han var en konstnär och vem ska stå på hans sida?
Han var en konstnär -
- och han levde enbart för musiken.
Livets törnen hade sårat honom djupt -
- så han höll sig till sin konst även när porten till den var stängd.
Musiken talade genom döva öron -
- till han som inte längre kunde höra den.
Han bar musiken i sitt hjärta.
Han drog sig undan världen, och den kallade honom fientlig.
De sa att han saknade känslor och var förhärdad.
Men han var inte hjärtlös.
Det är de finaste klingorna som lättast blir trubbiga...
...böjda eller avbrutna.
Han drog sig undan människorna -
- när han gett dem allt utan att själv få något i gengäld.
Han levde ensam -
- för han fann ingen själsfrände.
Så levde han, så dog han.
Så ska han leva i evig tid.
Vem av er är tjuven?
WIEN - 1827
Ge hit pengarna, annars låter jag gripa er!
Gör det!
Jag tog emot honom när ingen annan gjorde det.
Och nu vill ni ha betalt.
- Bankaktier... - Ge hit!
Det är mina pengar!
Här har jag hans testamente.
"Mina bröder Caspar och Johann" -
- "ärver min förmögenhet."
Eftersom Caspar är död, återstår bara jag. Bara jag!
Ge mig mina pengar!
Svara mig!
Det här är hans slutgiltiga testamente.
"All min musik och hela min förmögenhet" -
- "ska tillfalla min ende arvinge - min evigt älskade."
"Ludwig van Beethoven". Det medföljer ett brev...
Håll mig inte i ovisshet. Vem är det?
- Ingen... - Fel.
- Brevet har ingen adressat. - "Till min evigt älskade."
"Min ängel, mitt allt, min själsfrände."
Maestro närde en hemlig passion.
Jag hörde aldrig honom tala så.
- Vem kan det vara? - Han älskade bara sig själv.
Jag fick tåla hans skymfer och dåliga humör.
Jag led i tysthet när han spottade maten i mitt ansikte.
- Pengarna är våra! - Nej!
Det spelar ingen roll, han är borta.
Vi har hans musik.
Förstör brevet. Det visar bara hur förvirrat hans liv var.
Det var hans sista vilja. Vi är skyldiga att uppfylla den.
- Ni har inga befogenheter. - Jo, från honom.
- Samma trofasta hund! - Han var min vän.
- Vilken vän är så grym?! - Vilken bror är så hjärtlös?
Du vet ingenting om min bror!
Kör till Karlsbad.
"Min ängel, mitt allt, min själsfrände."
"Några få ord i dag, och det i skrift. Din..."
"Först i morgon vetjag var jag ska bo."
"Ett meningslöst slöseri med tid. Varför denna djupa sorg?"
"Tillsammans skulle vi inte längre känna smärtan."
- God middag, herrn. - God middag, frau...?
- Streicher. - Herr Schindler.
- Jag ska ta fram er reservation. - Jag har inte reserverat.
Vi har alltid plats åt herrar som ni.
Är det här adressen till hotellet?
Ett ögonblick...
Ja...
Har ni hört namnet Ludwig van Beethoven?
- Kompositören? - Ja.
Jag kände honom.
Bodde han här någon gång?
- Är ni polis? - Nej, inte alls.
- Då svarar jag inte på era frågor. - Jag försöker avsluta hans affärer.
- Så van Beethoven är död? - Ja.
Lika bra det. Han var en hemsk människa.
- Så då bodde han här? - För väldigt länge sen.
Jag minns bara skadorna.
Jag blev aldrig ersatt för skadorna. Han slog sönder alltihop.
En stol för tre floriner.
En fönsterruta, fem... Jag fick måla om.
Frau Streicher... Är det här tillräckligt?
Det var den här kvinnan.
Vi hade väntat herr van Beethoven i flera dagar.
Hon kom i stället.
Hon sa att han skulle komma senare.
Hon skrev in sig i hans rum.
Under vilket namn?
Det var oläsligt.
Det kom ett hemskt oväder, regnet öste ned.
Kvinnan gömde sig på sitt rum.
Hon väntade...
Hom måste ha skämts för att visa sitt ansikte.
Då anlände brevet.
- Öppnade ni brevet? - För att få veta vem det var till.
Jag läste bara hans underskrift.
"Min ängel, mitt allt, min själsfrände."
"Bara några få ord, och det i skrift."
Jag skickade genast upp det till hennes rum.
Hon kan inte ha tyckt om vad det stod.
Hon gav sig av omedelbart.
Utan ett ord till någon.
Och då anlände naturligtvis herr van Beethoven.
När han upptäckte att hon gett sig av blev han vansinnig.
Han kastade en stol genom fönstret.
Jag kallade på polis, jag var rädd för honom.
Herr van Beethoven!
Öppna!
Här är hennes namnteckning.
Är det ett "J" eller ett "G"?
Jag tycker snarare att det är ett "A".
Hon var högdragen som en grevinna.
Hur såg hon ut?
Jag såg henne aldrig ordentligt.
Jag tror inte hon ville bli igenkänd.
Herr Schindler...
- Lås dörren. - Men grevinnan...
Lås dörren.
Vi vill inte bli störda.
Inte allt de säger om mig är sant.
- Holz var här med den andre - vesslan. - Johann.
- Hur kunde Luigi ha en så ond bror? - Jag hoppas de var i god hälsa.
De säger att ni stulit Luigis pengar.
De verkade tro att ni skulle komma hit. Varför?
Jag berättade ingenting.
Priset för min tystnad är att ni berättar allt för mig.
Det är omöjligt, är jag rädd. Jag ska förhöra er.
Varför ska jag gå med på det?
- Det är hans önskan. - Vem då?
Maestro.
Det jag nu berättar får aldrig bli känt.
Ni har mitt hedersord.
Det finns sanning i ryktena.
Jag var Luigis stora kärlek.
Jag var 17 år då jag först hörde namnet Beethoven.
Hans musik påstods väcka så starka känslor att de var farliga.
Somliga ansåg den vara obscen och opassande för unga.
Jag skrev till mina kusiner Therese och Josephine.
De bodde i Wien - världens musikhuvudstad.
De om några måste veta mera - det gjorde de.
De kände honom intimt.
Mer intimt än de ville erkänna.
Jag drömde ofta om honom och då fick far en plats i Wien.
Vi bjöds till prins Lichnowsky för en musikalisk soaré.
Beethoven skulle vara där.
Han måste vara ädel, förfinad, kultiverad...
Jag kunde knappt bärga mig att få höra honom spela.
Musiken påverkade mig som inget jag hört tidigare.
Och vad gällde Beethoven...
Jag blev så tagen attjag var rädd att svimma.
God afton...
Jag såg er inte.
Jag måste gå tillbaka.
Du lämnar mig för att höra på den där åsnan -
- som spelar styltigt som en kökspiga.
Hans musik är underbar.
Jag har hört att wienarna har god smak. Det gäller tydligen inte er.
Ni måste vara Julia Guicciardi.
Många lär tävla om er gunst.
Ni är ohövlig och oförskämd. Jag går.
- Spelar ni piano? - Förlåt...?
Jag tänker bli er lärare. Jag kommer hem till er i morgon kl. tio.
Ni blir inte insläppt.
Vilken skandal!
Den fule mannen, säkert en tjänare, kom på visit.
Jag är här för ett avtalat möte.
Hon har ett piano.
Julia...
En herre söker er. Han är er nye musiklärare.
Det är ett misstag, mannen är en tölp. Han antastade mig i går kväll.
- Kör genast i väg honom. - Nej, det vore en skam för vårt hus.
Min herre...
Låt mig presentera Ludwig van Beethoven.
- Ni måste höra min nästa konsert. - Jag hörde er i förra veckan.
Jag vet det.
- Musiken var underbar. - Så dåligt kan det inte ha varit.
Jag fann framförandet utsökt.
Det är den jäkla Beethoven jag inte tål. Folk bara låtsas beundra hans musik...
Käre make, skylta inte med din dumhet inför gästerna.
Julia...
Här talar vi alla uppriktigt. Berätta vad du anser.
Jag var inte ute efter smicker.
Det var för mycket staccato, för få toner var sångbara.
Julia får undervisning av mästaren själv.
- Han kommer till vårt hus varje dag. - Varje dag?
Är det så klokt?
- Vad menar du med det? - Han är en sträng lärare.
Han är en skurk, en republikan och lär stödja Napoleon.
Han skulle skicka oss till giljotinen.
I finare kretsar ses han som en virtuos, men han blir galen -
- om nån föreslår att han spelar själv.
Varför vill han inte spela?
Beethoven är märklig och obstinat.
Han känner sig som en tjänare och han tjänar inga herrar.
Men han tar ju emot pengarna!
Du tror att eftersom jag inte stoppade dig, så lyssnar jag inte.
Ett misstag betyder ingenting.
Men att du hamrar fram tonerna utan känsla för deras mening är oförlåtligt.
Och din brist på passion är oförlåtlig.
Jag blir tvungen att aga dig.
Jag skriver en ny symfoni. Temat kommer att leda till skandal.
Ta min arm.
Luigi!
De borde lämna plats åt oss. Deras tid är ute.
Er värld finns inte längre!
När jag var pojke arresterades man för mindre.
Men nu fruktar de händelserna i Frankrike.
Vet du varför peruker blev omoderna? För många hamnade i korgar.
Jag är också grevinna.
De är rädda, rädda för Napoleon.
Därför är Napoleon temat för min symfoni.
Julia...
Jag har här ett giftermålsanbud från en kompositör.
Greve Gallenburg.
Du tänkte på Beethoven?
Det skvallras om er överallt.
- Han har också friat. - Då finns det ingen konflikt.
- Älskar du Beethoven? - Ja.
Jag kan inte ge min välsignelse.
Vi är inte förmögna.
Han saknar ställning, pengar och plats.
Han är så underlig att ingen kan bli lycklig med honom.
- Han är ett geni. - Kanske det...
Med det senaste året har han inte spelat eller publicerat en enda not.
Det sägs att han lider av ett lyte som hindrar honom.
Det är bara ont förtal!
- Har han spelat för dig? - Nej.
Om jag lyckades bevisa att Luigi kunde spela -
- så skulle far ge sin välsignelse.
Tydligen en fin grevinna.
Käre bror, du är på väg uppåt i världen.
Ge hit, dumhuvud!
Som din sekreterare är det min plikt att läsa det.
"Älskade Luigi, min far har nyligen köpt ett pianoforte från London."
Det är en ny modell - den första av sitt slag i Wien.
I morgon sänder jag i väg tjänarna och vi är alla ute -
- så att du kan pröva den nya uppfinningen ostörd.
Vad ska det här betyda? Ska det vara ett skämt?
- Jag ber er att lugna er. - Nu förstår jag.
Ett litet prov!
Luigi, vänta!
Vilken illgärning att beröva mig mina innersta känslor!
Jag gifter mig vad far än säger!
Han hör dig inte.
Han är döv.
En månad senare gifte jag mig med greve Gallenburg.
- Och ni hörde aldrig av honom igen? - Han skrev till mig.
Det var...efter kriget.
Det hade varit några otrevligheter.
Det kom opassande.
De som finner mig fientlig -
- obstinat eller misantropisk... Hur orättvisa är de inte.
För de vet inte varför jag framstår som jag gör.
Det är omöjligt för mig att säga: "Tala högre, skrik, jag är döv."
Hur kan jag leva om mina fiender tror attjag inte längre äger sinnet -
- som borde vara mer perfekt hos mig än hos andra?
Inte så bråttom... Vad tänker ni göra?
Träffa varenda grevinna Ludwig gav en dedikation till?
De är alla lögnare.
Jag har damens underskrift.
Jag ska gå igenom hans brev tills jag finner handstilen.
Den är oläslig. Ingen domstol tillåter sånt nonsens.
Hjälp mig, då.
Är ni galen? Ska jag hjälpa er att lura mig?
Ni kommer aldrig att hitta någon dam.
Ludwig var kvinnohatare. Se hur han behandlade Johanna.
- Hon har en tvivelaktig karaktär. - Ludwig har förvridit huvudet på er.
Han ville ha Caspar som sin springpojk.
Han avskydde Johanna som lade beslag på honom.
Johanna Reiss' Tapetserarverkstad - Baden.
Där är hon.
Hon är så vacker.
En underbar varelse.
Hon ska bli min.
Ska du svika mig för det?
Var har du din bok?
- "Villigt." - Hon kan köpas?
Du förolämpar den kvinna jag älskar.
Först lockar hon dig. Sen slår fällan igen.
Det finns alltid ett pris. Jag skulle aldrig svika dig för en kvinna.
Bröder, jag har underbara nyheter. Hon har givit sitt samtycke.
- Ska ni gifta er? - Ja.
Förklara för honom. Tillåt mig...att presentera min brud.
Är det här ett skämt?
Du kan inte mena allvar.
Kopulera med henne, för all del. Men varför äktenskap?
Du blir ett åtlöje. Drängarna i trakten har haft henne gratis.
Varför ska du betala mer?
Jag struntar i att du inte hör mig. Jag säger det till Caspar, inte till dig.
Jag har haft älskare -
- men det är inget brott.
Kom, jag sa ju att det var omöjligt.
Jag vill bara att det ska gå rätt till.
Han var avundsjuk på sin bror.
Hon krossar honom.
Avundsjuk på hans lycka.
Jag är Ludwig van Beethoven och behöver er hjälp.
Spräng dörren.
Vad står på?
Arrestera horan.
- Rör henne inte! - Arrestera horan!
Det är förtal.
Vi vigdes i går.
Och hon är med barn. Försvinn!
Han var likadan när jag gifte mig.
Vi skulle båda lyda hans minsta vink.
- Avsluta ert sökande. - Det kan jag inte.
Jag har mina skäl, och jag ska hitta denna dam.
Och med lagens hjälp ska hon få sitt arv.
Resan var förfärlig och naturligtvis gick vagnen sönder.
Utan synbart skäl, mitt på en landsväg.
Jag måste få träffa dig.
Hur mycket du än älskar mig, så älskar jag dig mer.
Göm dig aldrig för mig.
GODSET ERDÖDY - UNGERN
Ursäkta mig, jag söker grevinnan Erdödy.
Jag söker grevinnan Erdödy.
Schindler... Känner du inte igen mig?
Sätt er och ät med mig.
- Grevinna... - Anna Marie.
Jag är bland de mina och behöver inte spela grevinna. Jag är fri.
Stackars Louis...
- Jag saknar honom så. - Hans död har lämnat ett tomrum.
Sättet de behandlade honom på...
...äcklade mig.
Han var för god åt dem.
Hans eld kränkte deras små hjärnor.
Men inte er...
Mitt humör kunde mäta sig med hans.
Ni gav honom husrum i ert slott?
Jag ville ha honom nära mig.
Var han er älskare?
Horn!
Klarinetter!
Från början...
Från början!
Det var så jag träffade Louis...
...och världen fick veta om hans dövhet.
Jag var skild från min make.
Jag levde ett oberoende liv i Wien med mina tre barn.
Jag ska ordna med en hushållerska.
Jag ber...
Jag hade en.
Hon lurade mig.
Vi hade sett Napoleon som en befriare, en kraft för förändring.
Nu fick vi se sanningen.
Bonaparte hade utropat sig till kejsare och tänkte erövra världen.
Han sa att han befriat folket från kungarnas tyranni.
Han var Saturnus som slukade sina egna barn.
Hans kanoner besköt Wien natt och dag.
En underlig herre söker er.
Jag tar inte emot någon.
Jag tror han är döv.
Han vägrar att gå sin väg.
Grevinnan tar emot nu.
Er son...
Vi får tala med musik.
Napoleon var segerrik.
Hela Europa låg för hans fötter.
Han gifte sig med en Habsburgprinsessa -
- och inrättade sitt hov på Schönbrunns slott.
Han skilde sig inte från andra aristokrater.
Alla blev förrådda.
Det var den nya tiden.
Året Louis levde med oss var det lyckligaste i mitt liv.
Och jag tror han tyckte likadant.
Han öppnade sitt hjärta för mig.
Han kallade mig sin biktfader och berättade allt.
Ni måste ha älskat honom väldigt mycket.
- Av hela mitt hjärta. - Älskade han er?
Nej.
Jag tror inte det.
Då var han en idiot!
Jag föredrar er när ni är full.
Det känns bra att tala om honom.
- Är det därför ni kommit hit? - Nej, inte enbart.
Ni nämnde några ouppklarade affärer.
Hur kan jag hjälpa till, Anton?
Det kanske inte är någonting.
Men det kan också vara nyckeln till honom.
Kanske jag borde släppa alltihop, men jag kan inte.
Det var den där förbannade sonaten...
Kreutzer...
Jag hade musikaliska ambitioner.
Jag for till Wien och hade tur att bli Schuppanzighs elev.
Han och George Bridgetower, virtuosen -
- skulle samma kväll framföra Beethovens nya sonat.
Jag hade fått lov att närvara under repetitionen.
Det var där som fröet till mysteriet planterades.
Mysteriet som förföljer mig än i dag.
Tycker ni om det?
Jag hör dem inte...men jag vet att de gör pannkaka av stycket.
Vad tycker ni?
Musik är...en förfärlig sak.
Vad är det?
Jag förstår det inte.
Vad gör musiken?
- Den förädlar själen. - Komplett nonsens!
Om ni hör en marschorkester, marscherar ni.
Om ni hör en vals, dansar ni. En mässa - ni tar nattvarden.
Musiken har makten -
- att föra lyssnaren rakt in i kompositörens sinnestillstånd.
Lyssnaren har inget val.
Det är som hypnos.
Så...
Vad tänkte jag på när jag skrev det här?
En man försöker nå sin älskade.
Vagnen har gått sönder i regnet. Hjulen har fastnat i leran.
Hon väntar inte för evigt.
Det här är ljudet av hans sinnesrörelse.
Det är så här det är...
...musiken berättar.
Inte hur ni är van att vara.
Inte hur ni är van att tänka.
Utan så här.
Vem var kvinnan? Han berättade det aldrig.
Jag var klok nog att inte fråga.
Han fick mig att se världen i ett helt nytt sken.
Jag övergav mina futtiga ambitioner.
Jag skrev hans brev och slätade över hans familjedispyter.
Jag blev hans sekreterare.
Haggan har sålt den på marknaden som en souvenir.
Den är borta!
Borta för alltid.
Kanske inte ändå...
Ludvig var säker på att utkastet till symfonin fanns hos Caspar.
De hade inte setts på åtta år.
Det här är herr Schindler. - Min bror Caspar.
Och min brorson - unge Karl.
Om jag insett vad som skulle ske, hade jag hindrat honom.
Trevligt att se dig.
Jag vill ha papperna jag anförtrodde dig.
De skickades tillbaka till dig.
Dina papper finns inte här.
Var är mina noter?
- Ställ inte till en scen inför pojken. - Vad sa horan?
Ut ur mitt hus!
Ni har slängt bort min musik. Du och slynan du kallar din hustru!
Du har förrått mig!
- Maestro, jag ber er... - Sluta!
Han är sjuk!
Gå och kom aldrig mer tillbaka!
Han har lungsot.
Caspar dog innan året var slut, men hans död gav ingen lindring.
Den sände Ludwig på en kurs som skulle leda till hans undergång.
Den där mannen... Han ligger med henne.
Min brors säng har ännu inte kallnat...
...och han kryper ned i den.
Om han säger elaka saker om mig, lyssna inte. Inget av det är sant.
- Jag lovar. - Jag ska hälsa på dig varje dag.
Kom in!
Är det här pojken?
"Ludwig van Beethoven har utsetts till sin brorson Karls förmyndare" -
- "på grund av modern Johannas låga moral."
"Moderns besöksrätt avgörs av den laglige förmyndaren."
För vattnig.
Skriv.
Då måste vi hitta någon som kan laga mat.
Förresten ser hon ut som en gris.
- Har du fått undervisning i musik? - Ja.
Jag har en present till dig.
Kom...
- Kan du läsa noter? - Ja.
Jag ska visa dig.
Du ska bli musiker.
Jag vill bli soldat.
- En kompositör? - Nej, en soldat.
Jag gav min första konsert när jag var i din ålder.
Och jag var urusel.
Din farfar trodde att han skulle göra sig en förmögenhet på mig.
Precis som Mozarts farsgubbe.
Men jag var envis.
Jag vägrade spela det sötsliskiga klinket som var modernt.
Men klaviaturerna var för klena.
Första gången jag spelade ett ackord brast fyra strängar.
Pojken är knappast någon Mozart.
Jag var tolv år gammal, men far sa attjag var nio.
Mor dog i lungsot...
...och jag blev familjens överhuvud.
Din pappa...
Honom älskade jag allra mest.
Som jag älskar dig, min käre Karl.
Hans ögon strålade av glädje när han såg på pojken.
All kärlek i hans rika och djupa natur verkade samlas på pojken.
Det har aldrig funnits en ömmare fader.
Du borde höra honom spela.
Han kommer att bli en stor virtuos.
Du skämmer bort honom.
- Schindler säger att du ej skrivit nåt. - Jag har inte tid.
Och förresten... Alla tjänare som Schindler skickar är skurkar.
Du är omöjlig.
Kanske det...
Du och jag...
Kan inte Karl...
...ersätta den son du förlorat?
Jag vet vad det innebär att förlora en son.
Jag förstår Johannas sorg.
- Hon har ingen rätt till honom! - Hon är hans mor.
Hon är hans mor!
- Vad är detta för vansinne? - Vi vet att ni mutar tjänarna...
...för att få träffa pojken i hemlighet. Herr Beethoven tillåter inte...
Ni talar om min son.
Min son som jag inte sett på ett år. Min son som lärs att hata mig.
- Enligt domstolens beslut... - Jag vet hur det lyder.
Se mig i ögonen och säg att en mor inte har rätt till sin son.
- Jag kommer inte att ge mig. - Ni kommer att förlora.
Han har många fiender.
Smutsen var illa nog.
Mannen är galen.
Han hör inte ett dyft, han skriker och gormar.
Värden borde vräka honom.
Pojken är likadan, farbrodern uppmuntrade honom.
Jag hörde hur de talade om att slå mig.
Höll han pojken ren?
Han gick i samma underkläder i en månad.
Han kan varken ta hand om sig själv eller ett barn.
Jag kallar Karl van Beethoven.
- God dag, Karl. - God dag.
- Hur behandlas du av din farbror? - Bra.
- Men han är hetlevrad? - Ja.
- Är du rädd för hans humör? - Nej.
- Har har nånsin straffat dig? - Bara när jag förtjänade det.
Vem vill du bo hos?
Din farbror eller din mor.
- Vill du stanna hos din farbror? - Ja.
- Tala högre. - Ja.
Du låter inte säker.
Det vore bättre om farbror inte bodde ensam -
- för han hör dåligt och kan inte prata med mig.
Faktum är att han är stendöv.
Älskar du din mor?
- Ja. - Saknar du henne?
Ja.
Skulle du inte hellre vilja bo hos henne?
Min farbror behöver mig.
Jag skulle helst vilja -
- att vi alla kunde bo tillsammans.
Den här vägen, mina herrar.
Herr Beethoven, vår mest fulländade kompositör.
Jag är hedrad.
Kansler Metternich...
Herr Beethoven har bett mig att tala i hans ställe.
Som ni önskar.
Domstolsförhandlingarna går inte bra.
Frau Beethoven har mutat vittnen...
Jag behöver er hjälp. Min brorson Karl -
- fördärvas av moderns giftiga natur.
Varför ska jag hjälpa er, Beethoven?
"Metternich är en värre tyrann än Napoleon."
Det hördes i tisdags på värdshuset Svanen.
"Metternich borde tvingas äta min skit."
Och så vidare...
Det finns många krafter i Österrike som underblåser uppror.
Jag har inget emot en debatt -
- men i dessa tider kan vi inte tillåta så mycket...
Hur ska jag uttrycka mig... Entusiasm.
Våra konstnärer borde kanske vara lite försiktigare.
Beethoven arbetar på ett oratorium -
- som hyllar Österrike och er fantastiska diplomati -
- som säkrat freden för hela Europa.
Denna domstol...
...har funnit...
...att Johanna van Beethoven...
...skall förhindras från...
Domstolen är korrupt!
Nu när pojken var Ludwigs till kropp och själ -
- inledde det döva geniet sitt mest tragiska företag:
Att göra sin skyddsling till en virtuos.
I fem långa år var detta hans mål och under tiden skrev han ingenting.
Inte oratoriet, inte mässan han lovat Londons Filharmoniska sällskap -
- inte den stora symfoni han ständigt talade om - ingenting.
I Wien trodde de han var slut - döv och med skrivkramp.
Rossinis "Den tjuvaktiga skatan" var i ropet.
Beethovens musik spelades inte.
Karl...
Det är sent.
Jag är ledsen, herrn.
Vämjeligt...
Varför lyder hon mig inte? Hon vet att min mage är i olag.
Du försöker förgifta mig!
Du kanske tycker att hon är kurvig och söt -
- men hon är en vulgär slampa.
Hon skvallrar om mig över hela stan.
Din mat är förgiftad. Du är avskedad.
Din vidrige gamle jävel...
Skriv.
Vart ska du?
- Vart ska du? - Bort från dig.
Lämna mig då.
Du är lika ondskefull som din mor.
Lämna mig ensam utan mat...
Karl...?
Har du sett Karl?
Du är värdelös!
Värdelös!
Jag kallar på doktorn.
Nej.
I morgon...
Spela något för mig.
Inte nu.
Det gör mig lugn.
Spela...
Jag fann det här härom dagen.
"Ludvig van Beethoven har äran att avisera debutkonserten" -
- "för sin brorson underbarnet Karl van Beethoven."
Det är fantastiskt.
Det här kommer att muntra upp honom.
- Anton, har du hört mig spela? - Nej, men...
Du måste hjälpa mig, jag orkar inte mer.
Ändlösa timmar vid pianot.
Till vilket syfte?
Han kan inte höra mitt klumpiga spel.
Han arbetar inte.
Det enda han gör är att klottra obegripliga fraser.
Sen vrålar han den här barnsliga låten så högt han kan.
Det ska vara temat i en stor symfoni.
Jag tycker det är löjligt.
- Det är inte möjligt. - Jo.
Jag tror han börjar bli tokig.
Ska jag alltså överge mina planer?
Lägger jag en alltför stor börda på Karl?
Han är en...
...medelmåtta.
Överallt dessa enfaldiga figurer som Schindler -
- med sina banala åsikter från sina banala intellekt.
Schindler har rätt.
Anton Schindler...
...en dålig violinist, vet mer om musik än Ludvig van Beethoven?
Det här har gått för långt.
Du plågar pojken.
Schindler...
Jag har alltid tyckt att du var en tråkmåns och en åsna.
Och nu är du inte längre användbar. Försvinn!
Försvinn.
Vakna, din jävel! Schindler!
Vakna!
Karl är borta, och det är ditt fel.
Min Karl har skjutit sig själv. En bonde körde honom hit.
Jag fruktar det värsta.
Farbror... Jag väntade dig.
Jag vill aldrig se dig mer.
Karl var en klåpare med vapen.
Kulan gjorde inte hål i skallen, han dog inte.
Men ryktet växte om Ludvigs grymhet mot pojken.
Om hur han drev honom till den desperata handlingen.
De som i tysthet ogillat honom...
...skrek nu ut sitt hat.
Det finns ett brev.
Jag måste hitta den här damen.
Han lämnade hela sin förmögenhet till henne.
Det skrevs inte till mig.
Till vem, då?
Det var hon som kom emellan oss.
Jag älskade honom helt och fullt men han kunde inte älska mig.
Han kunde inte glömma henne.
Vem är hon?
Jag svek honom, alla svek honom.
Han gav oss så mycket, vi gjorde inte ens hans liv drägligt.
Hans sista önskan måste uppfyllas. Berätta vem hon är.
Berätta vad hon heter.
Svaret var mitt framför dig.
Från sängen går mina tankar till dig, min evigt älskade.
- Vad ska du göra? - Vissa är lyckliga, andra sorgsna.
De väntar för att se om ödet ska höra oss.
Jag vet inte.
Jag kan bara leva med dig eller inte alls.
Ja, så måste det bli.
Res till henne.
Det måste ske.
Kan vi tala i enrum?
Jag har inget att dölja för mina anställda.
Jag ber er...
Som ni ser är jag väldigt upptagen.
Frau Beethoven...
- Kan jag få se ett prov på er handstil? - Varför då?
Jag ber.
Gör mig den glädjen.
Har ni skrivit det här?
Vad är det där?
En sida ur liggaren från ett hotell i Karlsbad.
- Jag vill att ni går. - Underskriven...av er.
Träffade ni någonsin Ludwig i Karlsbad?
Ni måste veta hur den mannen plågat mig.
Er fråga är kränkande och oförskämd. Vad insinuerar ni?
Det kan inte bli någon försoning utan sanningen.
Det kanske är så för er.
Men jag har försonats med Ludwig.
Jag förlät honom på grund av "Ode till glädjen".
Inför premiären av 9:e symfonin var skvallret i full gång.
Ludwig hade bråkat med sångarna, med teatern...
Trots attjag hatat honom så länge...
Trots att han försökt krossa mig, så gickjag dit.
Jag var tvungen att gå.
Jag visste att det skulle bli sista gången.
Jag såg honom inte och tänkte att en skymf fått honom att gå.
Plötsligt såg jag honom, alla såg honom.
Han hade blottat sina djupaste hemligheter.
Cirkeln var bruten.
Jag kunde inte hata mannen som skrev sådan musik.
Jag träffade honom en sista gång på Schwarzspanier Strasse.
Det var där han dog.
Hans mage svällde så -
- att läkaren fick göra ett hål för att tömma ut vätskan.
Snittet blev inflammerat.
Jag fruktar att han ligger för döden.
Jag vill att han får sista smörjelsen när han är vid medvetande.
När jag ville kalla på en präst kallade han mig för åsna.
Han frågade efter dig, jag vet inte varför.
- Sover han? - Jag tror inte det.
Han komponerar.
"Härmed avsäger jag mig alla anspråk på förmyndarskapet" -
- "gällande min skyddsling Karl van Beethoven, till hans mor."
Måste det ske?
Det måste ske.
Komedin är över.
Ja...
En gång älskade jag honom.
Han vände mig ryggen.
Han övergav mig. Jag hörde aldrig ett ord från honom.
Jag var en dåre.
Jag betydde aldrig något för honom.
- Men brevet...? - Vilket brev?
Frau Beethoven, jag tror det här är adresserat till er.
Min ängel, mitt allt.
Min själsfrände.
Bara några få ord i dag och det i skrift. Din...
Först i morgon vetjag var jag ska bo.
Ett meningslöst slöseri med tid.
Varför denna djupa sorg?
Tillsammans skulle vi inte längre känna smärtan.
Där jag är, där är också du.
Snart ska vi leva tillsammans och vilket liv det ska bli!
- Vi måste talas vid. - Inte här...
Nej!
- Caspar kan komma. - Men vi måste talas vid.
Talar jag för högt?
Möt mig i Karlsbad.
Det här är adressen.
Jag kan inte längre smyga runt som en skamsen skolpojke.
Jag bär ditt barn.
Gå nu...
Resan var förfärlig.
Jag kom inte fram förrän fyra på morgonen.
De varnade mig för att resa på natten och skrämde mig med skogen -
- men det frestade mig ännu mer.
Naturligtvis måste vagnen utan synbart skäl gå sönder.
Och nu kommer jag inte längre.
Men jag har hittat en ny vagn och vi träffas säkert snart.
I dag, hoppas jag.
Jag måste få träffa dig.
Hur mycket du än älskar mig, så älskar jag dig mer.
Göm dig aldrig för mig.
Herr van Beethoven!
Vänta!
Från sängen går mina tankar till dig...
...min evigt älskade.
Vissa är lyckliga, andra sorgsna.
De väntar för att se om ödet ska höra oss.
Jag kan bara leva med dig eller inte alls.
Ja, må det bli så.
Nu måste jag sova, var lugn, älskade.
I dag, i går... en gråtande längtan efter dig.
Du...
Du är mitt liv...
Mitt allt.
Farväl, fortsätt älska mig.
Jag är din, du är min - för evigt.